MÅNADENS SCENARIO - MARS-98 

Än en gång har jag anledning att påpeka att den handlingsberedskap vi kommer fram till inte innebär att vi låser oss. Självklart ska vi alltid göra det som är bäst. Men det är av stort värde att vi på förhand analyserat fram vad vi tror är bäst.

SÅ HÄR SÅG SCENARIOT UT
Sverige ligger under med 40 imp när det är 16 brickor kvar av en cupmatch i VM/OS.
Vad gör vi? Ta hänsyn till de olika typer av förutsättningar som kan förekomma.

JÄMFÖRELSE SCENARIO 2

Det här scenariot har många likheter med scenario 1 och 2. De flesta knep som vi kom fram till där är lämpliga även här.

SKA VI AGERA ANNORLUNDA?

När man ligger under med 40 imp och det är 16 brickor kvar bör man vidta åtgärder. Kommer vi ner mot c:a 30 imp bör vi nog avstå från det. Exakt var gränsen går är förstås omöjligt att säga. Det beror dessutom på andra faktorer som t.ex. hur de sista 16 brickorna gick. 

Vilka par ska spela?

Par med udda metoder och par som är swingiga till sin karaktär ska spela. Har man lineup-rättigheter så ser man till att vi inte får par med liknande metoder i samma väderstreck vid de båda borden. 

Hur ska man spela?

Hur kan vi ändra vårt spel?

Några tips
-	extra aktiv om fi reläbjuder
-	spärra lite våldsammare
-	bjuda hårdare
-	bjuda lösare
-	det är förmodligen lättare att swinga effektivt i budgivningen än i spelet (motståndarna lär spela på maximalt bra sätt så om man avviker i spelet går man väldigt uppenbart mot oddsen)
-	fi kommer att vara förstkiga med straffdubblingar eftersom de inte vill ha några smällar ut, detta gynnar en aktiv balanseringsstrategi
-	var lite försiktigare med att ändra stilen i början av quartern
-	innan vi går in till spelet så berätta gärna för varandra om tidigare matcher då man hämtat upp ett liknande underläge
-	oavnligt mycket varierade inkliv och spärrar

Vilket par ska ändra spelstil?

Om ett par inte alls vill ändra sitt spel bör det heller inte göra detta. Annars gäller att att båda paren bör försöka ta vara på de chanser som dyker upp. Så många lämpliga lägen lär det inte bli.

Beror det på vem man möter?

Om vi är det bättre laget bör vi ändra oss i mindre utsträckning och tvärtom när vi är det sämre laget (det är vi väl aldrig…).

Ett par tycker så här: Ju mer jag klurar desto mer övertygad blir jag om att det är en fråga om att få bollen i rullning. Har man väl satt snurr i skallen på motståndarna kommer de att bli förvirrade och då förhoppningsvis göra dåliga avgöranden. Allt detta förutsätter att det är mänskliga motståndare man möter vilka känner press om det börjar gå dåligt. Motståndarnas psykiska status är mycket intressant.

Vem lägger upp taktiken?

Några par har kraftigt markerat att det är kaptenen som bestämmer taktiken. Spelarna går in och gör sitt bästa och försöker följa de instruktioner de får. 

Ett varningens ord från Ulf och Göran

Nervpressen har oftast varit stor och nu hänger man med huvudet. Det är nu den mentala styrkan sätts på prov. Det handlar nu mindre om teknik och budgivning än om jävla anamma och framförallt kyla och hårdhet. Många matcher som kunnat vändas, har i denna situation förlorats av övertända medarbetare som iförda egenhändigt sydda slängkappor och trikåer ryckt ut för att rädda fosterlandet från nederlagets bittra kalk. Lösningen handlar i detta fall om förberedelse och mental träning, samt i vissa fall strypkoppel av pianotråd!

Generellt sett är laganda och inbördes förtroende extra viktigt i dessa situationer. Ett kraftfullt kroppsspråk, ett glatt humör samt en rejäl dos intensitet och vinnartänkande är nog det som behövs för att försöka demoralisera de segervissa motståndarna! Det är inte helt trivialt att försvara en ledning och att i detta läge - när man tycker sig kopplat greppet - möta ett gäng som utstrålar glädje och självförtroende kan ge en tankeställare som behövs för att störa koncentrationen inom ramen för det tillåtna.

SISTA ORDET

Sista ordet går till Edgar Kaplan. Han brukade själv säga att han nog var den person som analyserat mest ”high-level” bridge i hela världen. Så här skrev han i BW 1976 (nr 11) i sitt reportage från finalen I Spingold (för övrigt det sista amerikanska mästerskap som det beryktade paret Katz-Cohen vann). Inför sista 16 brickorna låg lag Rapée under med 44 imp mot lag Rosenkranz.

”How do you go about recovering 44 imps in one quarter against a good team? First, you need inflation, a large number of swings; also, a big majority of the swings must go your way. Sure – but if you take a lot of swingy actions by making bids and plays that are clearly anti-percentage, too many of the swings you create will go the wrong way. Suppose your team takes ten 30% actions, while the opponents take 70% actions: you have produced 10 swings, which is fine, but the most likely result is seven swings to them, three to you. It is possible that you will be luckier, and perhaps one time in a hundred you will win six swings to their four – but even that miracle is far from enough to let you recover. For a real chance to win most of the swings, your team must play good bridge, not bad.

To increase the number of swings, you should try to guess what action will be taken by your counterpart at the other table, then do something that is different without being markedly inferior. For example, to open a firsthand two-spade bid on, KQJxxx xx Kx xxx is pointless if the opponents use weak two’s also; yet to open with three or with one, while swingy, gives away odds. An intelligent action would be to pass, thereby creating a difference without accepting a theoretical loss. After all, it is not ”wrong” to pass (half the world’s experts do not use weak two’s), merely unfashionable in America.

On the second deal of the quarter, Mike Lawrence took a typical action of this sort. He held
J983 AQ82 Q62 K2
Partner opened one club, and he responded with an old-fashioned two notrump instead of the modern one heart. If partner was unbalanced he would bid a second suit; if not, and if a 4-4 major fit was missed, they would be in a different contract but not necessarily an inferior one.