SCENARIO 24 – JANUARI 2001

Peter Fredin har föreslagit att vi ska fortsätta på decemberscenariot. Enligt honom så hände det redan 1996, när Peter debuterade i landslaget, att Tommy Gullberg upplyste honom om att Sverige alltid förlorade alla protester och att Peter därför direkt mentalt skulle ställa in sig på det så att han inte blev besviken när det sedan inträffade.

Stämmer detta? 
Vad kan vi göra åt saken? 

Denna månads scenario innebär således ett mer generellt grepp på det ämne vi diskuterade föregående månad.

MÅRTEN

Påståendet att Sverige förlorar alla protester låter om det tolkas bokstavligt som utslag av paranoia. För så är det ju inte. Även om Sverige har blivit bortdömt några gånger. Om påståendet däremot är ett uttryck för inställningen att "nu har vi protesterat, men låt oss nu inte bry oss så mycket om utgången" så låter det sunt. För protesten gäller ju bara en bricka, som numera bara möjligtvis går att påverka, medan de följande dagarna kommer att innehålla många brickor, vars utgång det är lätt att påverka med bra humör och koncentrerat spel.

Åtgärd? Antingen kan man låta bli att protestera. Vilket jag tycker är en bra grundinställning. Förekomsten av bordsnärvaro och krångliga konventioner står för en hel del av charmen i bridge så man får försöka ha överseende med de nackdelar som dessa kan innebära. Men ibland kommer tyvärr såpass "lagtekniskt intressanta lägen" att uppstå att man vill överklaga till juryn.

Eller så kan man försöka få rätt så ofta som möjligt. Tyvärr måste jag anse mig som usel i att påverka en jury. Så jag kan inte ge några bestämda råd i den frågan. Men jag har funderat på vilken attityd man ska ha; ödmjuk eller självsäker, känslosam eller lagteknisk, prata själv eller låta en förhoppningsvis lugnare lagkapten/lagkamrat sköta snacket?

KENNETH OCH B-E

Scenariot för januari att försöka förbereda sig för att vinna protester har vi ingen erfarenhet av. 
Vi ser däremot fram emot att få tips från spelare med internationell erfarenhet.

LARS A

Det är en allmän känsla att det stämmer. T&L upplever båda att Sverige missgynnas. En statistisk undersökning finns inte.

Vi måste komma ihåg att svenska spelare spelar oftast komplicerade system och då ställs inför svårigheter som ”Naturliga” par inte har. Att kunna sina metoder och ge enkla förklaringar leder långt.

Vi bör koncentrera oss på de egna protester som vi bedömer som rimliga, inte protestera regelmässigt. Det skulle också hjälpa med en diplomatiskt attityd och ett nedtonat uppträdande.
Lagets grundinställning bör alltid vara att lämna all energi till ledare. Låt protestflödet lämna spelarnas omgivning och engagemang. Spelarna vittnar, allt annat är ledarnas sak.

ANDERS M

1. Är det sant att Sverige alltid förlorar alla protester? 
Nej, men jag har varit med om ett antal gånger som vi trott att vi bara inte kunnat förlora en protest för att sedan ändå göra det. Jag minns åtminstone en protest som jag inte förlorade. Det var i Albuquerque mot Lasocki - Gawrys, där jag hade alerterat 1M - 2NT, 3C genom att ta fram alertlappen, lyfta upp den från bordet och hålla den framför Lasocki ett par sekunder (det fanns det vittnen på), men där han sade sig inte ha sett alerten. Därefter hade Lasocki presterat ett försvar som aldrig kunde vara rätt om 3C var naturligt... [Detta är det ”berömda” försäkringsfallet. Saken var den att det kostade en massa dollar att protestera (som man fick tillbaka om protesten bedömdes som rimlig). Svenskarna förlorade hos TL och frågan var om man skulle gå vidare till AC. Sven-Åke som är en försiktig man när det gäller pengar (detta var en s.k. eufemism) ville inte gärna riskera pengarna men då ryckte Herr Auby in som försäkringsagent. Mot en avgift av 10% av deponeringen åtog jag mig att ersätta S-Å för det fall han och Anders skulle förlora apellen och fick de tillbaka pengarna behöll jag avgiften. Sålunda slutade denna historia i dur! Men det var tur Anders och S-Å hade vittnen, annars hade de varit chanslösa/RED]

2. Vad kan vi göra åt saken? 
Rent bridgemässigt, inte så mycket - alla gör saker som kan tänkas "dras inför domstol". Det kan hjälpa att ha ett omfattande kompendium, där alla överenskommelser är dokumenterade. 
Kanske är det en svensk mentalitet att tycka att vi begriper oss på och följer bestämmelser bättre än andra, och att vi som en följd därav borde få rätt. Jag tror att det fungerar tvärtom i praktiken. Kanske vi uppfattas som "Besserwissrar" som om möjligt skall sättas dit. Jag minns en svensk protest som vi förlorade. Vi fick tillbaka avgiften, men ordförande Wolff sade ungefär "kom inte hit igen, för då behåller vi era pengar". 
Jag tror att det bästa är att om möjligt undvika att protestera eller engagera sig i motståndarnas protester. (Kanske inte Daniels syn på saken.) I OS 1992 fann jag vid ett tillfälle anledning att protestera mot en felaktig förklaring som hade lurat mig att avstå från mitt "normala" betande utspel. Som vanligt förlorade vi. Mats Nilsland sade sedan att han tyckte jag hade spelat sämre i några matcher innan protesten avgjorts och därefter bättre igen. Naturligtvis ville jag inte hålla med honom (skulle jag någonsin spela sämre än optimalt??), men kanske låg det någonting i det. 

Om vi är kända för att överklaga så fort vi kanske är förfördelade (något som jag tycker sker alldeles för ofta) blir resultatet gärna att vi mister sympatier och får domarna avogt inställda till oss. Jämför med en tennisspelare som försöker få domaren att ändra ett domslut - det lyckas nästan aldrig, och oavsett om spelaren har rätt eller fel blir han/hon en smula impopulär både hos publik och domare. 

Inställningen att inte ta minsta småsak till lagkommissionen bör odlas på hemmaplan. Om vi uppfattas som benägna att protestera väcker vi dels ovilja, dels önskan att ge igen med samma mynt när tillfälle ges. Det tror jag inte gagnar svensk bridge, vare sig på kort eller lång sikt, hemma eller utomlands. 

Jag har sett texten "Jag ger mig aldrig - jag kan ha rätt". Tyvärr verkar många svenska bridgespelare leva efter den devisen. 

PETER OCH FREDRIK

Även om vi känner att vi när vi spelat internationellt har klart minus på appeal-fronten, tror vi att det är mest tillfälligheter och inte helt sant att vi förlorar hela tiden. Vet dock att vi svenskar blivit orättvist ner dömda ett par gånger.

Anledningen tror vi många gånger kan vara att vi svenskar spelar annorlunda typ av system och att vi därför får skulden till de udda och konstiga lägena som dyker upp. En annan av anledningarna till att vi tycker vi förlorar sånt vi anser är självklart att vinna är juryns kvalité, har en känsla av att den skiftar väldigt. Tror inte att det finns så mycket att göra än att vara mentalt stark och att vara beredd att ta ett nederlag i en protest. 
Att Bobby Wolf inte verkar gilla svenskar är knappast till våran fördel heller.

BJÖRN

Jo, det stämmer att vi har dålig statistik i appeals. Och de protester vi förlorar rör sig väldigt ofta om förklaringar vid bordet, oftare motståndarnas men ibland våra egna. Vi kommer nog alltid lite orättvist att ha ett handicap i appeals pga att de svenska paren generellt spelar ganska komplicerade och exakta metoder. Om motståndarna förklarar fel i en kompetetiv budgivning kan det t.ex. inträffa att juryn har förståelse för detta om vi har avgivit ngt konventionellt bud i budgivningen som kan ha lett till förvirring.
Om vi förklarar och partnern ej har exakt det vi beskriver så ligger man dåligt till om man spelar ett konventionellt system, men man har mycket mer frihet att improvisera om man spelar naturligt. Detta är till viss del rimligt eftersom det är mycket lättare att som motståndare identifiera situationer där man kan misstänka improvisation när man möter ett system som man är van att spela mot. Klassiska psyklägen, improviserade kravbud, fjärdefärglägen mm.

Ett par exempel från landslagsbridge:

1.	Spelande med 8-11 öppningar bjöd Sverige ostört 1H-1N-2S 1NT visade klöver och 2S var naturligt och förklarat som naturligt och budgivningen slutade i 3NT Eftersom 2S var ett överraskande bud med tanke på den övre öppningsstyrkan så insisterade utspelshanden på mer info och fick ungefär det skrifliga beskedet, No agreement maybe 6-5 ??????
Efter ett minst sagt mediokert försvarsspel åkte vi dit i Juryn då öh hade
max med 5422
2.	Jag hittade fel utspel mot 3NT efter en naturlig sekvens
1S-2R-3K-3H-3N
öh hade något som AQJxx/Axx/xxx/Ax men kunde ej bjuda vare sig 2S(okrav) eller 2N (okrav) eller 3R(okrav) och improviserade med det naturligt budet 3K.
Detta tyckte juryn var helt ok utan alerter. Man behöver tydligen ej vara alert till denna och liknande systemluckor om man spelar naturligt.  Om man spelar lite konventionellt typ att 2R över 1S visar hj, medan 2H visar ruter så åker man säkert dit om man bjuder ett ”naturligt” 3K-bud över 2H med ovanstående hand.
Så det drastiska svaret till scenario-frågan är att vill vi drastiskt förbättra vår statistik i appeals så skall vi övergå till mer naturliga metoder. På den positiva sidan tror jag dock ej att protester har direkt avgjort vårt resultat i en tävling förutom i höstas mot Österrike och eftersom de också spelar mycket metoder och det var deras metoder som var ifråga så kan man nog ej dra några paralleller till det jag skrivit ovan.  Nej det är nog ej lönt att göra några drastiska ändringar pga appeal, mer än att klaga till officiella kanaler vid grovt uppenbart dåliga domslut och/eller kommittéer.
Däremot är det som Peter F nämner viktigt att som spelare bry sig så lite som möjligt om appeals under pågående spel.
Bra om Kapten/Coacher fattar beslut om huruvida vi skall appellera eller inte, samt gör nödvändiga förberedelser inför ett appeal-möte. Ju mindre spelarna behöver vara inblandade, desto bättre. Kan man dessutom ta ett negativt appeals beslut med liknande fattning som när man misslyckats med att hitta trumfdamen, så desto bättre.

LASSE G

Jag tror att Tommy som vanligt har ganska rätt.

För mig är problemet tudelat.
1.	Vi är på de anklagades bänk.
Enda lösningen på detta är att ordentligt prata igenom alerter och svar så de blir lika på bägge sidor om skärmen. Beskriv systemet tydligt men var ytterligt försiktig med indirekta slutsatser.
2.	Fi gör konstiga saker.
Som jag uppfattar läget så lönar det sig ganska bra att protestera.För att inte spilla kraft bör alla protester skötas av personer som inte spelar. Eftersom protesterandet är jobbigt och får fi att spela bättre (!) så bör man trots allt protestera synnerligen restriktivt.

TOMAS B

Att Sverige alltid skulle förlora sina protester tycker jag låter fånigt men Tommy har mer erfarenhet i frågan. Jag brukar vilja se statistik för att tro på sådana uttalanden. De brukar ju bli lite tillspetsade ibland. 

Generellt är jag ganska pessimistiskt lagd när det gäller detaljer som inte helt ligger i mina händer, till exempel frågor som hamnar i jury eller AC, men även i andra frågor i livet. Somliga säger att jag är realist. Det är ett slags skydd mot tråkigheter som ibland är bra, ibland mindre bra. Så till viss del kan jag hålla med Tommy, inte för att jag nödvändigtvis håller med Tommy utan för att jag är lagd så själv. 

Jag tycker att kaptenen ska försöka få spelarna att glömma den aktuella händelsen så fort som möjligt. Att diskutera det hela för mycket skapar negativa känslor som tar bort fokus från spelet. Man tenderar ju också att älta frågan om och om igen. Om två spelare tenderar att peppa varandra i diskussioner om sådant här kan kaptenen till exempel tvinga dem att hålla sig från varandra. Det finns säkert fler knep för att få ordning på skutan. 

Det känns som om jag bara låtit fingrarna vandra över tangentbordet utan att egentligen skapa något av substans. Beklagar. Jag är ju tyvärr ingen analytiker av rang, så den här typen av frågor är svåra för mig. 

TJOLPE

Viktigare än att ställa in sig på att förlora inför AC är att spelarna generellt har en cool attityd till dessa incidenter. Idealiskt är att kapten och coacher sköter hela processen inklusive förhandlingen, givet att spelarna måste ställa upp och vittna.

Spelarna skickas i säng så tidigt som möjligt, även och speciellt om det gäller cupmatcher. Om man vinner gehör inför AC, ska man ju för farao upp och spela nästa dag! Är det Round Robin ska man alltid lira nästa dag.

Min uppfattning är alltså att ledningen sköter processerna och att spelarna ägnar sig åt liret. Grubblerier och diskussioner om rättsfallen bör förbjudas

MATS S

Vi har ingen erfarenhet av detta. Är det som Peter säger är det förskräckligt. Finns det någon  statistik på detta. Om det bara är en obehaglig känsla utan verklig förankring måste den känslan arbetas bort, aktivt. Att känna sig motarbetad (vilket inte behöver betyda att man är det) inverkar menligt på den egna insatsen. Man lägger allt för mycket mental energi på att bearbeta en eventuellt kommande motgång. Det måste vara ovidkommande när/om det dyker upp. 
Man borde istället försöka åstadkomma känslan av oövervinnlighet. Då stör inte ovidkommande moment som t ex ”felaktiga” domslut/jurybeslut. Alla har vi väl någon gång känt ”superflytet”, då inget kan störa (förstöra).
Hur man åstadkommer detta är dock en annan, betydligt svårare, uppgift.

PO JOPPE

Frågan är ställd: Har Tommy sagt att Sverige förlorar alla protester och att spelarna därför ska stålsätta sig mentalt mot ev. motgångar?

Stämmer detta?
Vet ej, har inte hört Tommy säga det. 
Stämmer det att Sverige förlorar alla protester? 
Nej (vi vann ju den ena i Maastricht)
Jag erinrar mig en annan som Sverige vann på Malta där jag nog kunnat tänka mig att satsa stora pengar på att motståndarna skulle få rätt. 

Sanningen är att man inte med någon vidare säkerhet kan förutsäga utgången hur klar den än verkar vara i teorin. Jurymedlemmarnas kapacitet är mycket varierande.

Vad kan göras?
Nämnda stålsättning är en bra ide. Om man utgår från att ett juryfall innebär maximal impförlust så blir alla andra beslut i stället glädjebesked.
Somliga spelare tenderar att ta mycket illa vid sig vid negativa jurybesked och låter det påverka sin bridge. Hur man helt tonar bort alla förväntningar om plus via jury vet vi inte men någon typ av mental övning borde kunna tas fram. Kan vi stjäla från hockey eller hand- och fotboll?

TOMMY B

Jag har väldigt dålig uppfattning om Sverige ofta förlorar protester eller ej. Har inget svar.
Vad man kan göra? Om vi verkligen vill göra ngt åt detta skulle en duvning i presentations- samt argumentationsteknik kunna vara på sin plats. Så länge juryn är subjektivt influerad av det som sägs är det viktigt HUR det sägs.

GÖRAN L

Det är svårt att sätta fingret på detta, men jag tror att ett mera "korrekt" beteende i allmänhet vinner respekt. Respekt är vad man behöver inför Appeals C.

Jag vill anknyta lite till vad jag skrev angående det förra scenariot. När liknande lägen uppstår, beblandar sig bara kapten, coach och det inblandade paret. Vad jag menar är att de andra inte diskuterar fallen med andra nationer eller domare. Jag tror heller inte att det är bra att ragga röster även om man skulle vara inblandad.
Vidare tror jag att vi behöver träning på att skriva bra "appeals".
Inför juryn gäller: Korta framföranden som snabbt belyser varför vi tycker att vi ska få igenom protesten (ev bli friade). Inga utsvävningar. Förutom direkta frågor som ställs till spelarna så är det kaptenen som svarar och argumenterar.
Visa inga känslor!

DANIELS ANALYS

FÖRLORAR VI OFTARE ÄN VI VINNER?

Till att börja med måste vi slå fast att vi inte får ta Tommys uttalande bokstavligt (något som han säkert ej heller menat det som). Vi förlorar inte alla protester. Bara som ett exempel kan jag ju nämna att i Albuquerque där jag var inblandad i en 5-6 fall (från såväl lag som par) i AC lämnade jag aldrig appealsrummet med färre poäng än när jag kom in. Ni har även ovan kunnat läsa om flera fall vi vunnit (inte minst, som PO påpekade, appeal 18 i Maastricht). Men sammanlagt ligger det nog en del i Tommys påstående.

VARFÖR?

Frågan är då varför?

Många skriver något som Björn F uttryckte så här
”Och de protester vi förlorar rör sig väldigt ofta om förklaringar vid bordet, oftare motståndarnas men ibland våra egna. Vi kommer nog alltid lite orättvist att ha ett handicap i appeals pga att de svenska paren generellt spelar ganska komplicerade och exakta metoder. Om motståndarna förklarar fel i en kompetetiv budgivning kan det t.ex. inträffa att juryn har förståelse för detta om vi har avgivit ngt konventionellt bud i budgivningen som kan ha lett till förvirring.”

Tänkvärt tycker jag.

Tyvärr är det nog också så att vi har en fiende i Bobby Wolff. Han ogillar oss svenskar i allmänhet pga våra komplicerade metoder (ni kommer t.ex. ihåg vad Hasse Göthe och HOH berättade från Veteran-OS) och kanske dessutom har personliga antipatier mot en del svenskar. Jag tänker inte bara på den person som i scenario 23 blev utpekad som en sådan utan den behandling Lindkvist-Fredin fick utstå i Lille tyder på att Bobby har ett horn i sidan även till andra svenskar.

Finge jag gissa skulle jag påstå att Bobby sitter som ordförande i något som tredjedel till hälften av alla appealer i världsmästerskap. I Europamästerskap slipper vi honom. 

Vi kan bara hoppas att den skrivelse vi tillsänt WBF kan hjälpa till att underminera hans position inom den organisationen. 

Ett tredje skäl kan vara den dåliga kvaliteten på AC. Varför skulle då det drabba oss? A priori borde sannolikheten vara precis lika stor att den gynnar oss? Jo, skälet är att kvaliteten inte bara är dålig på så sätt att de är okunniga om lagar och hur elitspelare resonerar utan  dessutom på så sätt att de är opartiska. Och då lider vid skada ty vi är ett land i utkanten av Europa. Vi har inte skaffat oss lika många bekantskaper som andra länder som träffas och umgås flitigare. Vi har kort sagt färre personliga band. ”The Israeli-Austrian connection” nu i Maastricht skulle kunna vara ett exempel på detta.

Anders skrev
”Inställningen att inte ta minsta småsak till lagkommissionen bör odlas på hemmaplan. Om vi uppfattas som benägna att protestera väcker vi dels ovilja, dels önskan att ge igen med samma mynt när tillfälle ges. Det tror jag inte gagnar svensk bridge, vare sig på kort eller lång sikt, hemma eller utomlands.”

Om detta är sant, att vi protesterar ”ofta” så håller jag med Anders i hans slutsats. Emellertid är jag inte lika övertygad som han att det förhåller sig så.

Värdefullt att hålla i minnet är förstås också följande stycke av Anders
”Som vanligt förlorade vi. Mats Nilsland sade sedan att han tyckte jag hade spelat sämre i några matcher innan protesten avgjorts och därefter bättre igen. Naturligtvis ville jag inte hålla med honom (skulle jag någonsin spela sämre än optimalt??), men kanske låg det någonting i det.”

Närmast alla håller med om den princip vi tillämpat i landslaget under de senaste åren (det kan säkert ha varit så även tidigare men det känner jag inte till) att så långt möjligt ska appealer handhas av kapten och coach och spelarna endast medverka och engagera sig i den mån det är nödvändigt.